DNEVNIK ZA MOJU DECU
Dragi Bože, ne daj da sad padnemo!
- Da li si bolestan, deda?
Izrasla si u lepu devojku, Juli.
Jako lepo.
Ovo je tvoja soba, Juli.
A ovo je tvoja soba.
- Kako ti se sviđa? - Lepa je.
Sve je lepo.
Mama, čekaj me!
Kako je lepa soba!
Kako je lep stan!
Deda...
Sve je ovo tako čudno i tako drugačije.
Kao da neko stoji iza mene.
A Magda...
Oh Magda...
Magda je jako dobra žena.
Moja iskrena mlađa sestra.
Deda, bojim se.
Ne treba.
Molim te, uzmi ovo.
- Znači, ti me se uopšte ne sećaš?
- Ne.
Pa, bila si sasvim mala onda.
Trčala si da mi otvoriš vrata, ali nisi mogla da dohvatiš kvaku.
Tvoja majka te je dizala gore.
Da li se sećaš?
Ne, ne sećam se.
Nadam se da ćeš biti srećna.
Ne brini o problemima odrastanja.
Ja ću to da odradim.
Ti si htela da me deda vrati nazad?
Da.
Bilo bi glupo da ostaneš tamo...
- ovde imaš dom. - Hvala ti.
"Crvena Armija nije okupator...
Dođi da jedeš, Juli.
...već prijatelj Mađarskom narodu."
Danas sam dobio deset kobasica.
Ovo su reči prvog proglasa.
Sovjetska administracija i komadanti gradova uveli su red...
u oslobođena sela i gradove.
Gotovo.
Dobro.
Možeš da uzmeš članak.
Moram da idem, Juli. Doneću ti još sutra.
"Gledaj i slušaj nas, ti drvo života.
Predstavljam ti tvog pravog brata...
...malog Đerđa.
Od sada, tvoj život je njegov, a njegov je tvoj.
Ne dozvolite nikom da digne ruku na vas...
možda se vaši dani neće završiti pre
sudnjeg dana. Amin."
Ne plašite se, šuma vas voli.
- Šta se dogodilo? - On je bolestan.
Pozvala sam doktora zbog njegovog kašlja.
Gde si ti bila?
Ostani i pazi na njega.
Ja ću se pobrinuti za večeru.
Deda... Mili deda.
Ja ne umirem.
Ne boj se, neću te ostaviti.
Ovde je Magda.
Opet je povraćao krv.
Da li ti je bolje, Deži?
Pa, šta je bilo u školi danas?
Ništa. Imali smo nastavu.
- Da li si se navikla na druge? - Škola je dobra.
Nadam se a ćeš vredno učiti i biti moj ponos, Juli draga.
Ne znam, možda.
Ne znaš?
To je samo snaga volje. Potrudi se.
Probaću.
- Zašto se uvek sklanjaš? - Ne volim da me diraju.
Zašto nemaš muža?
- Imala sam, ali razveo se od mene. - Kada?
Davno, pre mnogo godina, kad sam bila mlada.
Zar te on nije voleo?
Mislim da nije, zato što me je ostavio.
- Zar nisi htela decu? - Nisam.
- Zašto nisi? - Nisam imala vremena.
Možda nije prekasno. Ti možeš biti moje dete.
Donela sam ti ovo.
Probaj, nadam se da ti odgovaraju.
Da li si ih kupila u prodavnici?
Sad se ovakve stvari ne mogu kupiti u prodavnici.
- Ove su iz Amerike. - Amerika.
Moja sekretarica ih je donela u kancelariju. Dobila je paket iz Amerike.
Mnogo ljudi dobija pakete. Cipele joj ne odgovaraju, pa ih je donela.
Hvala ti.
- Da li ti se sviđaju? - Da.
- Zar ne vidiš? - Da.
Zašto onda pitaš?
Da li bi izašla sutra sa mnom?
- Gde? - Na modnu reviju.
- Šta je to? - Videćeš.
- Spavaj sad. - Laku noć.
Mogu li da idem s tobom?
Hoćeš li cigaretu?
Ne, hvala.
Kakvo prijatno mesto. Da li želiš da igraš?
Dobro.
Ako moja žena želi.
Ti si, Juli? Uđi.
- Dobro veče. Došla si da me vidiš? - Da.
Skoro sam završila.
Vrati propusnicu za bioskop nazad.
Ugasi svetlo.
Glupa si ako si mislila da neću primetiti.
- Mogu li da pozajmim lenjir od Juli Kovač? - Da.
Ne dam.
Volim te.
- Ovo je lepo. - Jako lepo.
- Koliko šečera? - Jednu kašikicu, molim.
Radio sam u Sovjetskoj fabrici nameštaja za vreme rata.
Žene su radile tamo, i noć i dan...
- Koliko šećera? - Ne, hvala.
Čak su i spavale u fabrici kad su morale.
- Koliko šećera, ćika Janoše? - Dve kašikice.
Zar nema ni kap vina ovde?
Zar ne ide prvo piće, a posle kafa?
Zaboravila sam da više voliš vino od kafe, Janoše.
- Volim i jedno i drugo. - Donesi malo vina.
Janoš bi izvoleo malo vina!
Ne viči, nisam gluva.
Izvoli.
Donesi čaše!
Kad sam bila u Sovjetskom savezu, svi politčki azilanti morali su da rade u industriji.
Naša radionica bila je bez krova, kiša je padala unutra...
smrzavali smo se od vetra, ali ispunjavali smo našu normu, kao naši sovjetski drugovi.
Bio sam blizu Tule...
a imali smo takmičenje s drugovima, to je bilo teško uz slabu hranu.
Da li je njihova hrana bila tako slaba?
Istina, niko nije favorizovan, nije bilo razlike između nas.
Kolektivni duh, ako mogu da kažem tako.
- Ko hoće još jedno? - Ja.
Juče sam bila na sastanku.
Žene rade u fabrici tekstila devet sati u smeni, a onda se brinu za svoje familije.
One to prihvataju, one su neverovatno plemenite.
To je jedino neverovatno...
ako ne znaš njihovu veru u Partiju i njihovu ulogu u njoj.
Radnici podržavaju partiju u sadašnjoj napetoj međunarodnoj situaciji.
Oni podržavaju duga Rakošija, takođe.
Jako brzo se smrklo.
- Da upalim svetlo? - Pusti mene...
Gledajte.
Divno!
- Zdravo. - Zdravo.
Juli bi htela da prošeta sa mnom. Može li?
- Da nije malo kasno? - Molim te, pusti me.
Dobro, ali nemoj dugo.
Laku noć.
Ti nemaš ženu?
Ona je umrla. Jedino mi je sin ostao živ.
Bio sam u Francuskoj skoro ceo rat.
U Nantu, blizu velike fabrike gde sam radio.
Kad bi tamo bilo bombardovanje, bombe i eksplozije...
sklanjali smo se u podrum.
Znaš...
...u podrumu nije bilo dozvoljeno pušenje.
I tako jednog dana... za vreme bombardovanja...
Izašao sam napolje da popušim cigaretu.
Dogodila se velika eksplozija.
Pogledao sam nazad...
i video da je naša kuća pogođena.
Moja žena i ćerka ležale su mrtve ispod ruševina.
Moj sin je spašen i preživeo je.
Kao i ja kao što vidiš.
Hvala što si šetao sa mnom, bilo je lepo pričati s tobom.
I meni se dopalo.
Dobro, trči sad kući.
Ja ne moram da te oslovljavam sa gospodine, zar ne?
Ne. Laku noć.
Tata...
Tata!
Volim te.
Jesi li zaljubljen? U mene?
Da, ja te volim.
Ja tebe ne volim.
To nije važno. Ja znam da tebe volim.
Šta to znači?
Ne znam.
Volim moju majku i sad volim tebe.
Izvini ali moram u toalet.
- Sačekaj dok ne stignemo kući. - Ne mogu.
Toalet je iza ćoška.
Ali ja nemam para. Baba broji svaki groš.
Ni ja nemam para. Ali imam lepu maramicu.
Možeš da je daš poslužiteljki.
Hvala.
Doviđenja!
Hvala puno!
- Lepa si. - Ja? Lepa?
U vezi sa neprijateljskim stavom...
Dobro veče.
Titove klike prema Sovjetskom Savezu i narodnoj demokratiji...
Moskovski radio prenosi:
"Titova klika izdala je socijalizam i demokratiju...
i pridružila se taboru neprijatelja socijalizma.
Oni sad imaju teoriju...
da oni mogu sami da grade socijalizam.
Citiraju Lenjinove reči koje se odnose na socijalizam koji je stvoren u SSSR..."
Hvala za večeru.
"...i da je izgradnja socijalizma moguća u zemljama koje su same..."
Nemoj da prihvatiš taj posao, Magda. Da li me čuješ?
Drži se uredničke kancelarije.
Zabrinut sam zbog svega ovog.
To je moj posao. To je moja obaveza.
Drugovi su mi dali posao i ja sam prihvatila.
Zar ne znaš šta se dešava?
Neprijatelji su svuda.
Oni se smeju, ali čekaju svoju šansu.
Ali nećemo im dati ni pedalj.
Zažalićeš zbog ovog.
To če biti tvoj kraj a i naš.
Uvek si bio kukakvica.
Hajde da prekinemo ovo.
Umorna sam. Idem da legnem.
Šta god ti da kažeš, ja sam odlučila.
Gledaj ovamo, Magda!
Ostavi me na miru!
- Ne čini to. - Prestani!
Ne smeš da prihvatiš, ne smeš! Ne smeš da prihvatiš, ne smeš!
Šta je Magda uradila?
Ne znam.
Ja ništa ne znam.
Zašto buljiš u mene?
Ja ništa ne znam. A ne znaš ni ti.
Ona je tvoja pomajka.
- Treba da je poštuješ. - Poštujem je.
- Trebalo bi da je voliš. - Ne volim je.
Ne znaš ti Magdu. Ona je hrabra i poštena.
Bila je u zatvoru više puta, tučena i mučena.
Posvetila je njen život, mladost, sve revoluciji.
Oni su pokušali da je slome.
Ali nisu uspeli. Ona se borila s njima, pobegla je.
Ona se borila s njima u ratu.
A ja nisam uradio ništa.
Deda, zašto se ti plašiš od Magde?
Zato što ona ima jaku volju.
Mnogo jaču nego mi.
I ona je uradila za mene više nego...
Za Magdu je to težak posao.
Postala je upravnik zatvora.
Upravnik zatvora... Zašto?
Pa zato što još nije mir.
Neprijatelj je još u ofanzivi. Zar ne razumeš?
- I mog oca su odveli u zatvor! - To je bilo drugačije!
Koliko sam ti puta rekao da ne govoriš to?
Ćuti!
Dobro veče!
- Zdravo Juli. Da li si uradila domaće zadatke? - Nisam.
Zar nisi? Zašto nisi?
Nisam bila u školi.
Gde si onda bila?
U bioskopu.
Šta?
Počela si da ideš u bioskop umesto u školu?
Kako se usuđuješ? Šta izvodiš?
Ti glupačo! Kako se usuđuješ? Zar nemaš osećaj dužnosti?
Ona ide u bioskop umesto da ide u školu.
Ja mrzim školu.
Deži, ne udaraj je!
Zar ti nikad nikog nisi udarila?
"Organski život na zemlji razvio se pre sto miliona godina..."
Ne ljuti se na mene.
Izvini...
ali kad smo mi bili deca naš nas je otac tukao kaišem.
A prvo bi ga pokvasio. On je bio stolar.
Kad ne bi počistili radionicu kako treba, ili kad bi prosuli lepak...
on bi izašao pred nas sa kaišem.
Na neki način mi smo ga poštovali.
Ono što kod tebe ne valja je to što nemaš poštovanja.
Ti si kao ja. Ali ja se nikog ne bojim.
To nije pametno, to će ti samo otežati stvari.
Znaš, u vreme... da se nismo brinuli o tebe...
mogla si da budeš ranjena, ili da umreš od gladi.
Ne misli da je nama bilo lakše.
Da nije bilo Magde, mi se možda nikad ne bi vratili kuči.
Bolje bi bilo da sam mrtva.
Kako se usuđuješ?
Prevarila si tvoju majku?
Ti zlo kopile! Prokleti porode!
Naučiću ja vas kako se vara!
Ti gotovanko!
Lažljiva svinjo!
Idi u štalu, tamo ti je mesto!
Ne!
- Dobro veče! - Dobro veče!
Skini mi čizme.
Gde si bila tako kasno?
U klubu, gledala sam film.
- Ko ti je dozvolio? - Niko.
Zar se nismo dogovorili da treba da tražiš dozvolu od mene dan ranije?
Ja to nisam znala do danas.
- Ko je bio s tobom? - Tomi.
Sledeće nedelje ne smeš nigde da ideš.
Razumeš?
I ugasi svetlo.
Laku noć.
A-bomba će biti poražena! Tabor mira će pobediti!
Imperijalistički agitatori i radio
pevaju istu pesmu:
Svi pričaju o
"znacima propadanja" u Mađarskoj.
Neka pričaju i neka veruju u to!
Mi znamo da gladne svinje sanjaju kukuruz.
Mi smo bili jaki...
kad je Rajko u našoj sredini nosio masku.
I da li smo postali slabiji kad smo mu pocepali masku...
i zbacili ga dole s njegovom bandom?
Da li je to slabost?
Mi smo ga otkrili, izveli ga pred sud
osudili ga i likvidiraćemo
Titove imperijalističke špijune.
Mi ćemo odbraniti mir! Mi ćemo odbraniti mir!
- Jesi li ga popunila? - Jesam.
Sve što znamo o tvom ocu je da je nestao 1938.
- To nije istina. - Jeste.
- Lažeš. - Dobro, lažem.
Ovde svi znaju sve, Magda.
Svako ima rođaka koji je nestao ili je mrtav.
Da li svi onda lažu?
Ti to ne možeš razumeti, postoje osećanja i impulsi.
Ali to je istorija. Istorijska potreba, ustvari.
Zašto tebe nisu uhapsili?
- To se tebe ne tiče. - Tiče me se.
Ti si živa i ne govoriš ništa. Da li postoji razlog za to?
Postoji razlog, kako ti kažeš. Ali ti ne bi razumela.
Razmeću ako objasniš. A ti ništa ne govoriš.
Neću da pišem laži.
Neću da se svađam. Popunićeš onako kako kažem.
Izvoli. Ovo je naređenje.
Ne možeš mi to narediti!
Juli!
Da li me toliko mrziš? Zašto?
Ja te samo žalim, Magda.
Možete li da mi kažete gde stanuje Gergelji?
Gergelji.. inžinjer? Treća kuća.
Hvala vam.
- Ti si Juli? - Da, a ti si Andraš.
Da. Uđi unutra.
Šta je Magda tebi?
Juli!
- Šta je Magda tebi? - Niko.
- Mislio sam da je rođaka. - Ne...
- Pa jesu li tvoji deda i baba rođaci? - Nisu...
Ali volim mog dedu mnogo.
Znam da je moj otac imao dva brata.
Oni žive negde na selu.
Zašto ne pokušaš da ih nađeš?
Hoću.
Šta je ovo?
Praistorijski radio.
- Šta želite? - Drug Gergelj.
Da li ste rođaci? Zašto ga uznemiravate u radno vreme?
Ja sam njegova ćerka. Treba da mu kažem da mu je sestra bolesna.
Ne možeš tek tako da upadneš za vreme radnog vremena.
Molim vas, pustite me unutra!
Dobro. On je na sastanku preko.
Ne može biti preterano
da je izgradnja teške industrije ključ izgradnje socijalizma.
Mi ne možemo biti zadovoljni.
Naša niska proizvodnja je nedostatak.
Drugovi! Mnogo toga treba uraditi da bi se prestigao kapitalizam.
Ne možemo se pravdati teškoćma sa Staljinovom rečenicom pred nama:
"Teškoće postoje da bi se prevazišle"
Dobro jutro, Juli!
Tvoj sin mi je rekao gde radiš.
Htela bih da pričam s tobom.
- Zašto nisi u školi? -Mrzim školu.
To može biti problem.
- To vodi u nevolju. - Znam.
Šta sad? Da li si ručala?
Nisam, gladna sam.
Hajdemo, onda.
Kako je Magda?
Nikad nije kod kuće. Ona više ne radi u izdavačkoj kući.
Znam.
Kad je kod kuće ona ili viče ili je umorna.
Da li je poznaješ dugo?
Oko tridest godina. Bili smo zajedno u pokretu.
Verovala ili ne, ona je tada bila lepa devojka.
Baš kao što smo zamišljali modenu ženu: puna života i pametna.
Ona je bila najbolja prijateljica moje žene.
Mogu da ih zamislim i sada, kako su šetale u šumi.
Dve jake, mlade devojke...
A kako smo onda verovali u budćnost!
Dugo nisam mogao da se odlučim između njih dve.
Ja se još nisam oženio sa Katom, ali na kraju sam nju izabrao.
Da li je Magda bila zaljubljena u tebe?
Kad sam se oženio sa Katom, Magda se izgubila.
Dugo nas je izbegavala.
Onda sam ja bio uhapšen 1929.
I Magda je bila uhapšena. Sudili su nam zajedno.
Dobio sam šest godina, a Magda je dobila četiri.
Oboje su nas odneli u Vac.
Onda je došla glad, štrajkovi i demonstracije...
Ona je bila aktivna u svemu.
Naše bekstvo je bilo organizovano 1932.
Radili smo na Dunavu, preplivali smo ledenu vodu.
Čekali su nas na ostrvu, dobili smo lažne pasoše.
Otišli smo u Beč, a kasnije u Pariz.
Magda je otišla u Moskvu.
Oh draga, vreme je proletelo a ti nisi rekla ni jednu reč.
Šta si htela?
Htela sam da te pitam nešto: Smesti me u dom, ako možeš.
Ja te ne razumem.
Magda je sjana žena, ti živiš dobro, imaš sve šanse da se obrazuješ.
Ne volim Magdu. Ne može ona da zameni moju majku.
Ne želim da me ona usvoji.
- Da li se ti bojiš od nje? - Ja, da se bojim nje?
Deda se boji od nje.
Pa, ja se nje ne bojim.
Hoćeš li da joj kažeš? Obećavaš?
Dobro, pokušaću.
Ti mala veštice.
Hvala ti.
Kad sam služila kod Grofa postavljala sam sto ovakvim porculanom.
Ovo je takođe pripadalo grofovima, buržujima, bankarima.
Srebro, slike i tepisi uzeti su od njih i dati su nama.
čak i moja kravata. Da li si ti to znala, Juli?
Niko ne može da ti pozavidi, deda.
To je istina.
Oh, prestani!
Smeta mi što nećemo dugo glumiti gospodu.
Čovek se lako navikne na lak život i ulenji se.
Šta znači to "glumiti gospodu"?
Prestani, rekla sam.
Ne sviđa mi se to stalno gunđanje.
Moram da idem.
Nedelja je. Kuda ideš?
Život se ne zaustavlja nedeljom.
- Kad ćeš se vratiti kući? - Ne znam.
Šta ćeš raditi danas popodne, devojko?
Tomi i ja ćemo ići u bioskop, ili prošetati, ili posetiti prijateljicu.
Vrati se kuči do devet.
Zašto? Ako mi bude lepo možda se neću vratiti do deset.
Ako mi bude dosadno vratiću se u šest.
Znaš, ne može se živeti bez discipline. Samodisciplina i red.
Ima sedam sati do devet, to je dovoljno.
Postoji red u ovoj kući. Uradila sam domaći...
i želim da budem sa prijateljima, a ne sa umornim starcima.
Ne svađaj se. Budi kući u devet, jasno? Doviđenja.
Deži!
Neću ti dozvoliti!
Deži!
Šta je s tobom? Za ime Boga, šta radiš?
Juli, dođi da mi pomogneš!
- Deda! - Deži!
Vodite me u bolnicu, u ludnicu, bilo gde.
Bojim se!
Pristupio sam partiji kad mi je bilo sedamnaest.
Moj otac me je istukao zbog toga. Odrekao me se.
Da, deda. Ti si se borio u revoluciji 1919.
Uhapsili su te, osudili na smrt, ali ti si pobegao.
Išao si bickiklom do Rijeke, a padala je kiša.
Prokisle su i mačke i psi, ja sam uhvatio prehladu.
Dobio sam upalu pluća.
Oštećena su mi pluća.
Možda mogu sad da je ubedim.
Ištvan je naimenovan za ambasadora u Mongoliji!
Čestiam, Ištvane.
Čestitam, Ištvane. Kao diplomata možeš služiti partiji.
To narod zahteva.
Budi vredan poverenja koje ti je ukazano.
Vaša Ekselencijo!
Velika je stvar za kožarskog radnika da bude postavljen za ambasadora.
Magda, hteo bih da pričam s tobom.
I ja sam htela da pričam s tobom.
O čemu?
Drugovi iz Centrale razočarali su se se u tebe.
Zašto nisi prihvatio službu u partiji?
Moje mesto je u fabrici; sve što smo do sada radili su popravke.
Sad im je potreban direktor proizvodnje da bi se dobila puna proizvodnja.
Tamo postoji upravnik iz radničke klase. Dobar drug.
Da, ali jadan momak nema pojma o poslu.
On je čuveni drug, preživeo je teška iskušenja pod starim režimom.
On je divan čovek, ali profesionalno beskoristan.
Ovaj buržoaski mentalitet tipičan je za one koji su emigrirali na zapad.
Ti ne znaš da je ideološka posvećenost efektivna snaga.
Uz profesinalno znanje.
To ne važi samo za zapad.
A emigrantski život na zapadu nije bio krevet od ruža.
Ali ti nisi bio pod prismotrom, niko nije siguran šta si radio tamo.
- Šta misliš sa tim? - On misli da u ...
...napetoj međunarodnoj situaciji, uz izdajnike među nama...
Pa, to pitanje za zakon.
Draga moja, sve smo ovo već čuli.
Ja verujem Janošu, čak i ako ne odobravam njegove sadašnje postupke.
U redu, možda se ne slažemo, ali verujte mi ubeđen sam...
Ja sam mnogo korisniji u fabrici, nego što bih bio na partijskoj funkciji.
Zar to nije ono zbog čega sam studirao?
Znam da su teška vremena pred nama, ali nema veze. Hajde da nazdravimo.
Dobro, sad, Juli.
Među prijateljima smo.
Pa, ova devojka je loš đak. Začuđujuće loš.
Ima jedinice iz pet predmeta.
Beži iz škole.
Prošle nedelje ništa nije drugo radila osim što je išla u bioskop.
Tri filma na dan - i ko zna šta još drugo?
Posavetuj me, ne znam šta da radim s njom.
Treba li da je izbacim na ulicu?
Nadam se da će se prizvati pameti.
Treba li da je ispišem iz škole?
Da je pošalejm da uči zanat?
Šta ti očekuješ od nje?
Ona ne uči zato što ne može da se smiri.
Šta nije u redu? Reci nam.
Ništa.
Dobro, razgovaraćemo kasnije.
Kakav je to odgovor?
Ja ne želim ništa ni od koga od vas.
Ali ti, Magda. Molila sam te da nađeš rođake mog oca.
Ali ti nisi.
Jesam, ćak sam se i srela s njima. Ali oni nisu naša sorta ljudi.
Oni su staromodni, religiozni, Ne mogu da delim njihova gledišta.
Ti si jedna nezahvalna devojka, Juli.
Ne želim da budem zahvalna.
Smiri se, Juli. Budi strpljiva.
Svi vi želite promenu preko noći.
Celog sveta i svega u njemu.
Pokušaj da budeš strpljiva. Ovoj devojci treba pomoć, a ne kritika.
Ovo nije suđenje vešticama.
Magda, moram da te pitam da li si ikad razmišljala o usvajanju.
Da li si pitala Juli za mišljenje?
Na kraju krajeva... onda je skoro odrasla.
Hoću da idem u dom.
Nećeš.
Ovo nisam čula.
Tako si puna razumevanja Magda.
Da, "tako si puna razumevanja".
Ali možda ona ima nešto na savesti.
Janoše, ovo je bilo neodgovorno.
Moraš trepeti ovo još malo.
Ja ne bih preporučio dom, ipak.
Poslao sam zahtev. Pretrpani su.
Puni su siročadi.
Samo što smo izašli iz rata.
Zauzela bi mesto detetu koje nema nikog.
Juli.
Ti si pametna. Uči vredno u školi, to je jedino što možeš da uradiš.
Za tebe je najvažnije...
da ne budeš tako slaba.
Zar nije važno gde živim?
Ne želim da povredim Magdu...
ali ne mogu da zaboravim majku i oca.
A ona to želi; ponaša se kao da oni nikada nisu postojali.
Ali ja ne mogu da ih zaboravim.
U pravu si.
Ne treba da ih zaboraviš.
Ja nikad neću zaboraviti moju ženu niti moju ćerku.
"Voz hukće kroz brda i doline
Odabrao sam tebe od najlepših devojaka
Naš slogan je: Za trajan mir
pridružite nam se u borbi..."
Slavim rođendan u subotu. Da li bi htela da dođeš?
Ne znam da li će me pustiti.
Moj otac će zvati tvoju majku, siguran sam da će se ona složiti.
Da, ako tvoj otac nazove Magdu, ona će me pustiti na kraj sveta.
Želje tvog oca za nju su zakon.
A tvoje su za mene.
Doći ću sa Tomijem.
Dobro, ti i Tomi dođite zajedno.
- Čemu sve ove budalaštine? - Ničemu.
Doći ću kasnije.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam, devet...
Ovde ih uvek ima na stotine.
Laku noć.
Da li tvoja majka uvek ide na spavanje tako rano?
Ne, ona odlazi veoma rano i dolazi kući veoma kasno.
Ali ona kaže da će danas spavati dvadeset četiri časa.
Kako je izgledala tvoja majka?
Crvena kosa...
...zelene oči... visoka...
...tužna... sretna...
...nesretna... i lepa.
Slikala je...
...pevala, i govorila četiri jezika.
Zašto si uvek tako ćutljiva?
Bila sam i onda.
Stajala sam kraj reke i ćutala.
Juli! Dođi!
Požuri!
Ona me je zvala. Vikala je.
Krenula sam.
Ona je stajala ispred kuće. Stomak joj je bio ogroman.
Jedva da je mogla da podnese bol.
Išle smo pešice. Bolnica je bila daleko.
U drugom selu.
Ne treba da se bojiš, mala moja.
- Izgleda da je zaspala. - Ona spava veoma čvrsto.
Majko! Majko!
Dete je umrlo.
Bile smo uvek zajedno.
Ona je radila...
Ja sam išla u školu.
Ponekad smo išle u bioskop zajedno.
Ne boj se, to je samo film, ljudi ne umiru zapravo.
Oni odu u neki drugi film i budu neko drugi.
Jednog dana, oca su odveli u zoru.
Nikad ga više nisam videla.
Juli.
Ja sad odlazim.
Vratiću se za nekoliko dana.
Juli.
Zašto ne kažeš nešto...
Pazi tvoju majku.
Majka se razbolela, odveli su je u bolnicu.
Posećivala sam je svakog dana i nosila joj supu i crni hleb.
Nisam išla na njenu sahranu. Nisam osećala da je umrla.
Došao je rat.
Svi su plakali.
Deca, žene, muškarci.
Mnogo ljudi je umrlo.
Ja sam ostala živa.
Molim te, dođi ovamo na proveru.
Ovuda, molim.
Molim te, dođi ovamo na proveru.
Da li pretresaš svakog?
Mi ne pretresamo, mi samo proveravamo.
Nisam mogao da pozovem ceo razred, znaš...
Sretan rođendan.
Hvala. Dozvoli da uzmem tvoj kaput.
Moj otac je poslao Peteru puno knjiga.
- Šta je ovo? - Banana.
One rastu na jugu, recimo u Africi, Indiji.
A kako su stigle ovamo?
Sviđa ti se?
Nisam navikla na njih.
Da li uvek pretresaju sve ovde?
Čak i tebe kad dođeš kući?
To nije pretresanje. Oni čuvaju mog oca.
Moraju, on je čovek na položaju.
Ima mnogo rekacionara, sabotera, špijuna.
Špijuna? Ovo je zanimljivo.
To nije tema za rođendansku proslavu.
Ali pričaću ti ako nekad budemo sami.
To bi bilo lepo. Mene zanimaju mnoge stvari.
Šta ti misiliš o svemu ovom?
Ja ranije nisam bio ovde. A ti?
Ni ja.
Dobrodošli, dragi drugovi. Nadam se da čete se lepo zabaviti.
Juli? Čuo sam mnogo o tebi.
Pričao sam s tvojom majkom.
- Da li ste poznavali moju majku? - Poznavao sam je.
- Vi pričate o Magdi. - Da, čudesna žena.
- Ona je moja pomajka. - Znam...
Nadam se da ćete se lepo zabaviti.
Žao mi je što moram da vas ostavim, ali neko mora i da radi.
Zabavljajte se.
Ti ostani.
Pa, ovo može da se jede?
Da. Ko te je naučio da kuvaš?
Moja baba. Ali nikad ranije nisam kuvala ručak.
Dobro je, zar ne?
- Da li želiš malo supe, Marija? - Da.
Bojim se da moram da se vratim nazad na posao.
Uskoro ću završiti.
Koliko dugo poznaješ Magdu?
Sreo sam je nekoliko puta. Otac mi je pričao o njoj.
Proizvodnja se povećala dramatično...
otkako su dve prodavnice završene.
Modernizacija i zaliha mašinskog alata još treba da se uradi.
Moram sad da idem.
Doviđenja! Doviđenja!
Janoše. Janoše.
55% mašina bilo je oštećeno u ratu...
Lagala sam, rekla sam da moram da se vratim u školu danas popodne.
Zašto si lagala?
Magda ne voli da te posećujem.
Zašto?
Možda nema poverenja u tvog oca.
- Nema poverenja?! - Da, zato što je on drugačiji.
- Još si ovde? - Molim te uradi ono što sam te zamolila.
Ideja s domom je glupa. Rekao sam ti da zaboraviš na to.
Mogla bih ja i da radim. Pomozi mi da pobegnem od nje.
Imaj malo stpljenja, Juli.
Ja sam do guše u poslu. Ne mogu da se nosim sa tim trenutno.
- Razumeš? - Da, razumem.
I ti se bojiš od Magde.
Bože moj, tvrdoglava si kao mazga.
Ti si kao trn u peti.
- Ovo je tvoje. - Ti si đavo, Andraše.
Rekao sam ti da radiš šta hoćeš. Ja sam završio.
Ja sam mislila da si ti drugačiji, ali ti si takođe kukavica i nesposobnjaković!
Ćuti!
Inače ne znam šta ću uraditi.
Ti bedna neznalice.
- I ti si bedan! - A sad slušaj!
Izvini, Andraše, umoran sam.
Vidi, ako ne želiš da živiš s Magdom...
...onda na kraju.. oh, nije važno.
Čuvaj se, Juli.
Ne ljuti se na mog oca.
On radi, dan i noć, jedva da ga vidim.
Reci mu da se ne ljuti na mene.
Isprave, molim.
Juli Kovač?
- Pođi s nama, molim. - Ne idem ja nigde.
Tvoja majka je zabrinuta za tebe.
Nemam ja majku.
Ne govori takve stvari. Pođi sa mnom, dok sam dobro raspoložen.
Pusti me! Ne idem ja nigde!
Pusti me! Pusti me. Ne idem ja nigde!
Druže Majore, doveli smo osobu.
Hvala vam, drugovi.
Ovuda.
Hvala vam.
Zašto si to uradila svojoj majci? Zar te nije sramota?
Nije.
Njoj trebaju dobre batine.
Nikad nije dobila batine u životu, zato je tako bezobrazna.
U pravu si.
Ištvane, dođavola, šta to radiš?
- Jesi li ti poludeo, Janoše? - Da, lud sam, znam!
Neću te udariti, ne boj se.
Draga Juli, molim te, izađi.
Juli, uradi kako ti je rečeno. Da li čuješ?
"21, decembar, 1949, 70.ti rođendan velikog Stanljina.
Jedan od najvećih praznika radnog naroda posle oslobođenja.
Mladi radnici Čepela nadmeću se na Staljinovom takmičenju.
Jedan od Ćepelovih metalaca kod Stakanoviča...
... strugar Nandor Kmel poveo je sa 305,2 % prebačaja.
Ali njega je nadmašio...
Jožef Vinjeka sa dostignutih 312 %.
Staljinov Sovjetski Savez velikodušno je poklonio trolejbuse.
Njihov broj rute je 70, u čast Staljinovog rođendana.
U narodnom muzeju
radnici slave Staljinističku ideju
izložbom slika herojskog vojničkog života.
Zemlja i glavni grad proslavljaju njegov rođendan.
Divno ukrašene fabrike i domovi
oslikavaju našu ljubav prema Sovjetskom vođi.
Njegov genije pokazuje put u lepšu budućnost
slobodnih ljudi i svetskog mira.
Došla sam kod moje pomajke.
Slobodno, zdravo.
Druže majore, može li vaša ćerka da dođe gore?
Da li bi htela paprikaš ili bečku šniclu?
Hvala, već sam ručala.
- Onda neki kolač. - Ne, hvala.
Bečku šniclu.
Ja te napuštam.
Mogu li da odem kod rođaka ili u dom.
Janoš će pomoćči.
Kad pronađem mesto, ja ću te obavestiti.
Doći ću ti u posetu.
Da li te je Janoš ohrabrivao na to?
Razgovarala sam s njim, ali on me nije ubeđivao.
Ne šalji policiju za mnom.
Ne mogu to da ti obećam.
Sve dok si maloletna, ja odgovaram za tebe.
Kome? Ti me nisi usvojila. Mi nismo rođaci.
A nisu ni baba ni deda.
Ja sam te vratila nazad u Mađarsku.
Ja odgovaram za tebe pred drugovima.
Tražiću od drugova da neko drugi bude odgovoran za mene.
Ni Janoš a ni tvoji rođaci ne mogu da prihvate odgovornost za tebe.
Hajde da više ne pričamo o tom.
Molim te potpiši propusnicu da izaćem.
Zdravo. Zdravo.
Izvolite.
Hvala.
Dobar dan, ja bi htela da uđem.
Odlazi. Niko ne može da uđe.
Ja sam ćerka Janoša Gregelja.
Ja ne poznajem Janoša Gergelja.
Ne poznaješ glavnog inžinjera proizvodnje?
Ne poznajem nikakvog Janoša Gergelja.
Ovde nema takve osobe. Odlazi. - To nije istina!
- Odlazi, rekao sam ti! - To nije istina!
Uplašila sam se da te više neću videti.
Uvek sam želeo da sredim stvari...
ali nikad nisam imao vremena.
Krštenica, izvod iz knjige venčanih...
dokaz o krštenju moje ćerke...
njena umrlica...
Partijska članska karta...
nova i stara...
I pasoš koji nam je spasio živote.
Pravi i lažni.
Mogu li da ih vidim?
Naravno.
Nikada nisam mislila na smrt.
Želela sam da živim i znam šta se dešava.
Preživeli smo mnoge stvari.
Preživećemo ovu godinu, takođe.
Samo budi malo više strpljiva.
I drži oči otvorene.
Možda ćeš razumeti sve jednog dana.
- Zar ne možeš da pobegneš? - Ne.
Bežao si ranije.
Baš zato.
Malo za omladinu.
A malo i za starca.
Ovo je za Andraša, da položi ispit.
Živeo Andraš!
Hvala.
- Da li ti smetam? - Ne, uopšte ne.
- Doneo sam ti ovo. - Divno.
Miriši divno.
Jako kao đavo.
Ovo je za devojčicu.
Hvala.
A ovo je za tebe, Andraše.
Hvala.
- Šta je ovo? Proslava? - Da. Laku noć.
Laku noć.
"Dobar majstor je...
uvek malo pripit...
ali nikad pijan."
Ne brinite, neću se napiti.
Popiću još samo jednu i to je sve.
Sačuvajte ostalo za crne dane.
Rakija se ne kvari.
Više no jednom osetio sam da je život dar.
Naša grupa je bila uhapšena blizu Liona u zimu 1942.
Postrojili su nas uz zid.
Ja sam jedini koga nije pogodio metak.
Spasila su me tela koja su pala preko mene.
Još tada znao sam da moram da živim.
Da živim zbog onih koji nisu više sa nama.
Ne mogu da se predam.
Ne mogu, jer su mi ruke vezane.
A sad spavaj.
Ustani!
Ne brini.
Andraš, pazite jedno na drugog, i pazite na kuću.
Budi jak, sine moj.
Juli.
Ne plači, Juli.
Ne plači , ili ću se stideti.
Draga moja.
Dosta je bilo. Idemo!
Deda...
Zašto su odveli Tomijevu majku i Janoša?
Jesu li i oni izdajnici?
Ne plači, deda.
Radiću u istoj fabrici u kojoj je Janoš radio.
Skloni to.
Hvala ti, mnogo.
Moj rukopis.
Čuvaću ga. Mogu li da ga pročitam?
Da, možeš.
Juli.
Ti imaš prava da odeš. I ja ću otići.
Izvoli.
Uzmi ovo.
I zapamti, na mene uvek možeš da računaš.
Hvala.
Pa, dirigentu, ovde je problem što je tvoj rad očajan.
Ovo je staromodno, štetno, reakcionarno.
Posao muzičara je da nas ushiti...
da nam ispuni biće, da nam da snagu...
da nas ohrabri da radimo i borimo se...
i pokaže nam lepotu i radost života.
Vidite, muzika je ogromna snaga.
Ona je oružje u našim rukama...
ovo donosi mrak i snižava duh radnićke klase.
Zloupotrebili ste naše poverenje...
i naše neznanje.
Zbunuli ste nas i upropastili predstavu.
Zbog toga vi niste samo loš, netalentovan muzičar, vi ste i neprijatelj.
Ne mogu da koristim vaš rascvetani rečnik, Mene nisu učili američki profesori...
Mene su učili Lenjin, Staljin i Ždanov.
- Ali druže Lakotoš... - Ja sam završio.
Ko želi, može da pođe sa mnom.
Naconalni horski festival. 17. jun, 1950.
U ime Staljina, izgradili smo novi svet.
Leti, plemenita pesmo. Ispuni nas ponosem.
Hajde da pevamo, neka nas muzika nosi.
Život je lep kad pevamo.
Život je lep dok pevamo.
Ne plači, videćeš ga.
Mogu da uđem?
Zdravo, oče.
Zdravo, Janoše.
Zdravo.
Pričajte mi o sebi. Kako ste se snašli?
Juli.
Ustajem u pet sati, radim od šest.
Posle toga radim u kući.
Tomi dolazi svako popodne. Onda kuvam.
Posle idem u školu.
Čitam, idem u bioskop.
- Šta čitaš? - Sve. Dostojevski, Krudi.
Gledala sam Pad Berlina.
A ti, Andraše?
Ništa posebno. Čekamo te.
Osedeo si, Janoše.
Preveo Mita